EN ORIGINAL-DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Opp mot veggen, jævler!
STØTT GUTTENE VÅRE I VIETNAM
1968 var et vredens år.
Jeg kjempet i andre verdenskrig!
Sønnen min skal ut i krig.
Ingen gikk med på noe.
USA holder på å bli to land: et hvitt og et svart.
Vi står foran en svart revolusjon, brødre.
HVIT MAKT
Om det blir flere opptøyer, vil jeg være forberedt.
Man treffer nødvendige tiltak.
Vi kan ikke leve i et land som begynner å brenne hver eneste sommer.
Hver dag blir folk drept i Vietnam. Vi forsøker å redde landet.
Têt-offensiven ble innledet i januar og situasjonen i Vietnam ble uholdbar.
Det vietnamesiske nyttåret - têt.
Fienden valgte å gjøre flere angrep i landet på nettopp denne dagen.
VÅKNE OPP, USA
Stopp krigen! Stopp krigen!
Demonstranter kritiserer myndighetene...
...og myndighetene tvangsinnkaller demonstranter.
Anarkister truer med å brenne ned hele landet.
Stridsvogner patruljerer i amerikanske byer
og maskingevær har blitt avfyrt mot amerikanske barn.
Yeats profeti holder på å slå til:
"Alt revner. Midtpunktet bærer ikke lenger.
Rent anarki herjer i verden."
- Kan man si at du er misfornøyd? - Det må man være.
Jeg tror ikke at vold og krig er løsningen på problemene våre.
Jeg er misfornøyd med samfunnet, med landet vårt,
og med min egen innsats.
Kaoset fikk meg til å sette meg ned og skrive et brev til min venn Bob.
"Kjære Bob, jeg ville skrive et langt brev til deg,
og forklare hvorfor jeg synes at du skal stille som presidentkandidat i år."
Valgkampen er i full gang foran tirsdagens primærvalg i New Hampshire.
Richard Nixon oppfordrer republikanerne i New Hampshire
til å støtte ham som presidentkandidat.
De har mislyktes. Vi trenger nye folk i Washington.
"Vi har ikke råd til fem bloddryppende somre.
Du burde stille til valg, fordi om du vinner, kan landet kanskje reddes.
Om vi skal ha LBJ i fire år til vil det ikke være mye igjen av landet."
Vi ser økt støtte for senator Robert Kennedy fra alle kanter.
Har du en kommentar?
Jeg vil støtte president Johnson og visepresident Humphrey i valget i 1968.
Det begynte å skje ting hos demokratene da Minnesota-senator Eugene McCarthy
åpent utfordret Johnson-administrasjonen og meddelte at han selv stiller til valg.
Det vi gjør nå er å utfordre...
...den sittende presidenten i primærvalget.
Robert Kennedy trodde at Eugene McCarthy
kunne sørge for en del bekymring for Johnson,
men aldri at han skulle bli nominert eller velges som president.
DELANO, CALIFORNIA MARS 1968
10. mars, to dager før primærvalget i New Hampshire...
...sultestreiket César Chávez.
César sa at han ikke ville slutte før Robert Kennedy brøt brød med ham.
Dagen derpå satt vi i et lite fly på vei mot Delano.
Han vurderte å stille til valg.
Han stod med en fot i den gamle politikken og en i den nye.
Han ble slitt mellom de to ulike måtene å tenke på.
Faren hans hadde lært ham å bare begi seg inn i slikt han kunne vinne.
Han hadde hjulpet broren sin som kandidat på den tradisjonelle måten.
Men i den nye politikken sto saken fremst, uansett om man vant eller ikke.
For hans del var saken å fremme rettferdighet.
Robert sa til oss tre: "Jeg vil stille til valg som president."
Hvordan går det, senator?
Vi har fått høre fra Washington at du vil stille til valg mot president Johnson.
Jeg har ikke tenkt å endre den uttalelsen som jeg allerede har gjort.
- Vil du støtte president Johnson? - Jeg har allerede sagt alt jeg vil si.
Vi har hørt at du skal møte ledende demokrater i California i dag.
Jeg skal treffe Chávez i Delano, deretter drar jeg tilbake i ettermiddag.
Han sultestreiker og er forpliktet til ikke-vold. Det er viktig.
Vi hentet senatoren på flyplassen og kjørte ham til César.
Da vi kom frem ble det kaos. Alle ville ta på senatoren.
Alle trykte på.
Jordbruksarbeiderne har det vanskelig og er frustrerte. De er på bristepunktet.
Løsningen er å vedta de lovene som kan hjelpe mot urettferdigheten.
Det er det vi i Washington burde gjøre. Vi kan ikke bare beklage volden.
Vi skal vedta lover som gjør noe med det som folk protesterer mot.
Folk var så sprudlende.
Det føltes så håpefullt.
Jeg var i Delano da Chávez sultestreik ble avbrutt.
Chávez hadde blitt så syk og svak av fasten.
Senatoren holdt en fin tale.
Her i USA kan vi prise oss lykkelige
som har en borger som er så hengiven til rettferdighet, medmenneskelighet,
ærlighet, sannheten og å tjene menneskeheten.
Den mannen er César Chávez.
Jeg skulle tolke for senatoren.
Jeg hadde fått et manus, men han gikk vekk fra det hele tiden.
Ble det rett, César?
Ødelegger jeg språket?
Skal jeg oversette det til spansk?
Jeg husker da Bobby brøt fasten med brødet.
Etter messen ble stemningen helt vill.
Vi ble nødt til å beskytte senatoren, han holdt nesten på å bli knust.
Det gikk vilt for seg.
Folk ropte: "Kennedy som president." Han hadde ikke avslørt noe.
Jeg var bekymret for senatorens sikkerhet.
Vi var svært nøyaktige med sikkerheten ettersom César hadde fått drapstrusler.
Jeg stod der ved siden senatoren og han fikk øye på en mann.
"Hvem er det der?", sa han.
Det var noen som jeg ikke kjente igjen.
Da fjernet de ham med en gang. Siden skjerpet vi sikkerheten ytterligere.
Hitover!
Takk, senator.
Kan jeg også få en?
Ha det! Hyggelig å møtes.
Senator Robert F. Kennedys pressekonferanse, direkte fra Washington.
16. MARS 1968
Vi sender fra pressekonferansen om senator Kennedys presidentkandidatur.
Senatorens beslutning går i prinsippet mot alle i demokratenes partietablissement.
Han går også mot tusenvis av unge demokrater,
som mener at Kennedy er en opportunist som utnytter Eugene McCarthys mot.
Det hele er et av de største politiske dramaene
i den amerikanske politikkens historie.
Jeg kunngjør i dag at jeg stiller til valg som USAs president.
Jeg stiller til valg fordi jeg anser at landet har slått inn på en farlig vei.
Jeg har bevitnet de utilgivelige nedskjæringene
som gjør at barn i Mississippi sulter, at mørkhudede gjør opptøyer i Watts,
at unge urinnvånere begår selvmord fordi de helt har mistet håpet,
og at stolte familier står sysselløse i østlige Kentucky.
Bobby kastet seg plutselig inn i nominasjonskampen.
Det fantes ingen langtgående planer og ingen valgkampkasse.
Plutselig skulle han drive en fullstendig presidentvalgkamp.
- Har de frivillige svart? - Nei.
Ok, jeg fortsetter.
Jeg koordinerte innsatsene.
Jeg gav folk knapper og navneinnsamlinger.
Vi gjorde oss klare for at Lyndon Johnson skulle sette hardt mot hardt.
Man tar en stor risiko når man stiller til valg mot den sittende presidenten.
En mektig, hevnlysten og slem president. En krigspresident.
En mektig president som hater en. Det er ham man utfordrer.
Vi hadde bange anelser og var nervøse.
Mange ringte til kontoret og spurte hvordan vi våget.
"Han lovte å ikke bruke sin stilling som springbrett, men så gjør han det likevel.
Hvorfor ventet han? Hvorfor dolker han McCarthy i ryggen?"
Hva synes du om Bobby Kennedy?
Jeg vil ikke stemme på ham. Jeg liker ikke hans synspunkter.
Jeg synes han mangler nasjonalt engasjement.
Jeg er mot Bobby Kennedy og alle andre Kennedys. Vi har hatt nok av dem.
Jeg tror at vi kan løse problemene og gjøre fremskritt.
Jeg sier ikke at problemene er lette å løse,
eller at løsningene blir enkle, men jeg tror at vi kan gjøre det bedre.
Han hadde hatt lyst til å utfordre Johnson i flere måneder, men ble holdt tilbake.
Nå var han klar til å gi alt.
Vi må akseptere det som president Kennedy sa i 1963.
Det er deres krig. Vi kan hjelpe dem, men vi kan ikke vinne for dem.
De siste tre årene har vi trodd at vi kan vinne.
General Westmoreland kalte det et utslitningskrig.
"For hver amerikaner de dreper, skal vi drepe ti av dem."
Jeg synes ikke det resonnementet holder, og jeg tror ikke at det fungerer.
Vi kan ikke splitte nasjonen nå.
Vi er ikke bare involvert i Vietnamkrigen,
men dessuten er vi i krig mot kommunismen i hele verden.
Bobby minner meg om Snurre Sprett.
Han hopper rundt i familiens jetfly fra sted til sted,
omringet av skrikende ungdommer.
Han splitter landet ved feil tidspunkt.
Jeg støtter min president og min regjering.
Det er på tide for oss å slutte opp om noen.
Eugene McCarthy ble symbolet for bevegelsen mot Vietnamkrigen.
Slaktingen i Vietnam må få en slutt.
Det kostet Robert Kennedy dyrt.
Unge mennesker som burde ha vært Bobbys naturlige tilhengere,
eller som et år tidligere ville marsjert for ham, var virkelig sinte.
De unge idealistene er sinte for at han trer frem
når McCarthy har satt sin karriere på spill.
Plutselig er Kennedy med i leken, som om han vil knuffe ham vekk.
Gjør senator Kennedys engasjement jobben din mer komplisert?
- Og senator McCarthys, så klart. - Ja.
SKUESPILLER OG AKTIVIST
Samtidig mente Johnson at han hadde gjort en helsikes jobb.
Det kunne alle være enige i, bortsett fra hva gjaldt Vietnam.
Jeg tror at vi må ta oss ut av posisjonen som "krigskandidaten",
som McCarthy, Bobby og alle ungdommer har satt oss i.
Ja, der traff du spikeren på hodet.
Vi må kunne si at vi er den sanne fredskandidaten.
Ingen kunne ane det som så skjedde.
På søndagskvelden 31. mars kom president Lyndon Johnson
med en av de mest uventede uttalelsene fra en amerikansk president.
Jeg kommer ikke til å søke...
USAS PRESIDENT
...og jeg kommer ikke til å takke ja
til nominasjonen for enda en embetsperiode som president.
Jeg kommer aldri til å glemme kvelden da Lyndon Johnson hoppet av.
For en kveld! Den kommer jeg til å huske så lenge jeg lever. Vi var sjokkerte.
For en eufori! Vi trodde ikke at det var sant!
"Ding, dong, heksen er død!"
Likevel følte vi på oss at det ville gjøre det vanskeligere for oss.
McCarthy var jo ikke fienden.
Da Robert Kennedy landet på LaGuardia var vi helt ville.
Jeg kommer aldri til å glemme hans oppsyn.
"Hva skjer nå? Nå har jeg jo ingen motstander. Hva gjør jeg nå?"
Han visste det med en gang. Hans politiske hjerne jobbet.
At Johnson hoppet av var ikke bare positivt.
Visepresident Humphrey gir seg inn i kampen.
Jeg vil stille til valg for demokratene.
Hubert Humphrey var på sett og vis en tøffere kandidat enn Lyndon Johnson.
Han hadde et rykte for å være en god, liberal og hyggelig man.
Og han hadde partiets formelle støtte.
TENK PÅ UNGDOMMENE, RFK.
Nasjonens øyne vendte seg mot Indiana,
der primærvalgkandidatene Kennedy og McCarthy skulle møtes.
Kennedys hovedkvarter, god ettermiddag.
Da han kunngjorde at han stilte til valg som president, sendte jeg et telegram.
"Jeg hjelper til på alle vis jeg kan."
De ba meg om å dra til Indiana og organisere et møte i Indianapolis.
INDIANAPOLIS, INDIANA 4. APRIL 1968
Folk begynte å samles...
Da fikk vi høre nyheten om at dr. King hadde blitt skutt.
Vi diskuterte hvorvidt Kennedy burde komme eller ikke. Det kunne være farlig.
Jeg syntes han skulle komme og holde talen sin.
Jeg har allerede presentert...
Bare sett i gang.
Har de hørt om Martin Luther King?
Mine damer og herrer...
RFK FOR USA
RIKTIG VALG 1968
Jeg skal bare prate i ett minutt her, fordi jeg...
Jeg har svært triste nyheter til dere alle.
Vennligst senk plakatene.
Jeg har svært tragiske nyheter å fortelle til dere.
Tragiske nyheter for alle våre borgere,
og for alle fredselskende mennesker i hele verden.
Martin Luther King har blitt skutt og drept i Memphis.
Martin Luther King egnet hele sitt liv...
...til å skape kjærlighet og rettferdighet mellom mennesker.
Han døde som en følge av det arbeidet.
For de av dere som er svarte
og fristes til å føle hat og mistro...
...på grunn av denne urettferdige gjerningen...
...mot alle hvite...
...vil jeg bare si at jeg har samme slags følelse i hjertet mitt.
Et av mine familiemedlemmer ble drept, men morderen var hvit.
Min favorittpoet Aiskhylos skrev en gang:
"Til og med i søvnen gjør den uforglemmelige smerten seg påminnet,
som dråpe etter dråpe på hjertet vårt,
til vi av fortvilelse og mot vår vilje
når forståelse gjennom Guds uutholdelige nåde."
Det vi behøver i USA er ikke splittelse.
Det vi behøver i USA er ikke hat.
Det vi behøver i USA er ikke vold og lovløshet.
Vi behøver kjærlighet, forståelse og medmenneskelighet.
Og rettferdighet for dem som fortsatt lider i landet vårt,
uansett om de er hvite eller svarte.
Han hadde ikke manus den kvelden. Det var ikke en skrevet tale.
Han hadde en liten lapp med seg der diktet stod.
Etter møtet inviterte han flere av oss inn på hotellrommet hans...
...der flere av oss gråt med ham.
Da han kom til Atlanta til begravelsen,
var Robert Kennedy en av få hvite politikere i USA,
som hadde mulighet til å toge gjennom Atlantas afroamerikanska kvartaler
med hundretusenvis av mennesker.
VÅR DREPTE LEDER MARTIN LUTHER KING JR
Jeg ble i Atlanta noen dager etter begravelsen.
Så fortsatte valgkampen.
- Hyggelig å møtes. - Jeg vil gjerne møte barna dine også.
I forkant av primærvalget i Indiana den 3. mai,
hadde han sin største støtte blant afroamerikanere og latinoer.
Robert Kennedy er den eneste politikeren
som kan utrette den forandringen vi behøver.
- Finnes det noe alternativ? - Ikke som vi ser det.
I Gary er mer enn 50 % svarte, men i hele Indiana er 93 % hvite.
Kennedy vet at hans popularitet hos svarte kan koste ham hvite stemmer.
Indiana var en konservativ stat der etablissementet var mot ham.
Vi må verne om familiejordbruket,
slik at bønder kan la virksomheten gå i arv til barna sine.
Jeg støtter lovforslaget om kollektive forhandlinger innen jordbruket.
Hvordan skal vi få folk i byen til å forstå problemene våre?
Om det går bra for bøndene i Indiana vil det gå bedre i New York.
Den hvite arbeiderklassen, som jeg selv var en del av,
likte at han var en tøffing. Han var ingen "pysete liberaler".
Som man sa på den tiden. Han var en tøffing.
Alle opptøyer... Det er ingen orden lenger.
Politiet er nødt til å stå og se på når de plyndrer.
Vi må opprettholde lov og orden, det skal vi sørge for.
Vi tolererer ikke lovløshet og vold.
Dette må ta slutt før det går for langt.
Jeg er enig. Vi må sørge for at folk får jobb.
Der andre ville ha prøvd å stille arbeiderklassen mot de fattige,
var forsoning hans nøkkelord i 1968.
Jeg har sett sultende barn i USA.
I østlige Kentucky, i indianerreservatene
og i Mississippi-deltaet sulter barn ihjel.
Vi har ikke råd til hat og splittelse.
Vi har viljen og troen,
og vi har mennesker som vil agere, så jeg er sikker på at han kan forene oss.
Fru Kennedy er en veteran i valgkampsammenheng.
Med slike tilstelninger hjalp hun en annen sønn til presidentposten i 1960.
Minnene vekkes antagelig til liv nå.
Hyggelig å møtes.
Tusen takk for at dere er her.
Jeg vil takke alle som har engasjert seg i valgkampen i Indiana.
VALGRESULTAT FOR INDIANA
Vi prater om å bygge broer, mellom svarte og hvite og over aldersgrensene,
og i denne valgkampen har vi pratet åpent og oppriktig om problemene,
og hva vi kan gjøre med dem. Det er et stort fremskritt.
Jeg vil fortsette på samme vis i Nebraska, Oregon og California.
Jeg håper på like stor støtte der.
Han vant i Indiana, han vant i Nebraska... Det gikk bra for ham.
PRIMÆRVALG I OREGON
Senator Robert F. Kennedy stiller opp i demokratenes primærvalg i Oregon.
Det kommer ikke til å bli lett.
Jeg heter Robert Kennedy.
Jeg hadde håp om å høre: "Her kommer USAs neste president."
Vi vil ha Bobby! Vi vil ha Bobby!
Takk.
Fire trofaste sympatisører...
...fløyet inn fra New York.
Hva synes du om Kennedy?
Kennedys kandidatur vil føre til stor splittelse.
Han sier akkurat som Nixon at Vietnamkrigen må avsluttes,
men tilbyr ingen løsninger.
Jeg spør meg hva senator Kennedy fra New York egentlig tilfører valkampen.
McCarthys ledelse over Kennedy i Oregon overrasker mange
og styrker McCarthys selvtillit.
Jeg har tenkt på at senator Kennedy drar inn hunden sin i valkampen...
Jeg har også en hund.
Hunden min er nok bedre enn hans, men...
Robert Kennedy er på vei, om dere vil møte ham.
Robert Kennedy er på vei...
Jeg var valgarbeider for Kennedy i Oregon.
Alle visste at det ville bli vanskelig å vinne der.
Befolkningen var hovedsakelig hvit, med få minoritetsinnbyggere,
så det fantes ikke noe naturlig velgerunderlag.
Bra paraply.
Det ble en latterlig greie av
at senator Kennedy sprang barfot på stranden med hunden sin.
Visse Oregon-borgere tok det ille opp, Gud vet hvorfor.
- Hvordan går det i primærvalget? - Jeg kan ikke tape...
...om jeg skal kunne være en aktiv og levedyktig kandidat.
Vi var bekymret. Noen mente at han ikke engang burde stilt opp i Oregon.
California-valget var bare en uke senere. Det var ikke noe pusterom.
Det kunne ikke trekke ut på tiden. Etter en uke skulle det være over,
og mange anså at en seier i California ville bli avgjørende.
Jeg tror på fremgang i USA og jeg tror på seier her i Oregon!
Applaus.
Om jeg bare fikk til tonefallet ville dere vite når det er på tide med applaus.
Han tapte det første valget, i Oregon. Ingen Kennedy tapte noensinne.
Jeg tapte fordi jeg ikke gjorde det godt nok.
Jeg har bare meg selv å skylde.
Jeg sier som Abraham Lincoln sa da han siterte mannen...
...som ble båret ut av byen på en jernbaneskinne:
"Hadde det ikke vært for æren, så skulle jeg gjerne ha avstått."
Slik føles det. Var det ikke for æren av å være den første Kennedy som taper,
skulle jeg gjerne ha avstått.
PRIMÆRVALG I CALIFORNIA
Dette er begynnelsen på det som senator Kennedy håper skal bli revansjen
som skal veie opp det store nederlaget mot Gene McCarthy i Oregon.
Kennedy satser alt her i California, der alt annet enn en rungende seier,
med all sikkerhet innebærer slutten på drømmen om Det hvite hus.
Det er hyggelig med alle fine plakater, selv de som ikke taler til min fordel.
STEM PÅ NIXON!
Jeg kjenner igjen det fra en meningsmåling hjemme blant barna.
Det gikk bra. Jeg fikk fire stemmer.
Min bror Teddy fikk to stemmer, min søster Pat fikk to,
og to sa at de var usikre.
Jeg skal hilse dem at San Diego tok godt imot meg.
For å beholde ledelsen må Kennedy vinne med stor margin i California.
Kennedys valghovedkvarter, god ettermiddag.
Takk.
Derfor fokuserer han på sin fremste styrke: minoritetsvelgerne.
Det finnes millioner av dem i denne delstaten: indianere, asiater,
over en million svarte og 1,75 millioner latinoer.
Tidligere resultat og undersøkninger viser en stor støtte for Kennedy.
Bare 40 % av menn som bor i gettoen har en jobb som gir mer enn 60 dollar per uke.
Hvordan kan man da forsørge familien og gi barna en verdig oppvekst?
Skal de akseptere at barna deres ikke får en ordentlig utdanning?
I California gikk jeg og César Chávez ut og banket på dører:
"Vi støtter Robert Kennedy. Har vi din støtte?"
Vi var med i en bilkaravane. Det var helt uvirkelig.
Mennesker dro i ham fra alle kanter.
Så fort vi fikk vite at senatoren ville stille til valg, var arbeidet i gang.
Det gikk veldig fort.
Jeg fikk ansvar for å koordinere møter rundt omkring i dalen.
César Chávez og hans kolleger her i California har dratt i gang en revolusjon
for menneskelig verdighet.
Folk ville at han skulle vinne.
Da vi rapporterte fra feltet
var det flere som vitnet om
at eldre kvinner sa at de håpet at han ikke skulle vinne.
"Om han vinner, kommer noen til å drepe ham."
Du har alltid alles øyne på deg.
Når du besøker San Francisco, hvor du var i dag,
må det være enormt anstrengende.
Savner du ikke privatlivet eller trives du med å være i offentligheten?
Det er klart at man behøver et privatliv, og det har jeg også.
Men det som er trivelig og som gjør alt verdt det,
er følelsen av å kunne påvirke og gjøre godt for andre mennesker.
At man kanskje har mulighet å forandre menneskers liv,
til en bedre tilværelse for dem og barna deres.
Er du noensinne redd for å mislykkes?
Jeg foretrekker å ikke mislykkes, men det er selvsagt en risiko man får ta.
Når man egner seg til slike ting,
så tar man alltid sjansen, både i sitt politiske liv og ellers.
Det innebærer alltid en risiko å ta stilling.
Om man vil utrette forandringer eller hva man nå vil oppnå,
så innebærer det også personlige risikoer.
Han visste at han hver dag risikerte å bli skutt.
Det var noen som fyrte av noen kinaputter.
Han dukket umiddelbart.
Han var alltid på vakt, men han pratet aldri om det.
Jeg tror at man får én sjanse.
Jeg vet ikke hva som vil skje om et halvår eller et år.
Jeg tror at man er her på jorden for å utrette ting.
Jeg er utålmodig. Det synes jeg alle burde være.
Bob tilbrakte tirsdagen, valgdagen, i John Frankenheimers hus i Malibu.
Han sov lenge og kom til hektene etter en lang valgkamp.
Så kjørte John Frankenheimer oss inn til Los Angeles.
Frankenheimer kjørte som et oljet lyn. Han var så oppspilt.
Samtalen handlet hovedsakelig om hva som skulle komme etter California.
Jeg jobbet for fagforeningen og var på vei hjem, fordi jeg hatet seiersfester,
da jeg hørte på bilradioen at vi lå under.
"Jeg bør vel dra ned til Ambassador."
Vi vil ha Bobby! Vi vil ha Bobby!
Jeg skulle rapportere fra festen. Det var fullsatt i lokalet.
Det var varmt og det kom flere mennesker hele tiden.
Resultatene begynner så smått å komme inn.
10 % av stemmene er talt opp og akkurat nå er stillingen som følger.
Det er svært jevnt. McCarthy leder med 43 % over Kennedys 42 %.
De 15 % som avstår støtter visepresident Humphrey.
Vi vil ha Bobby!
Jeg kom dit og hele femte etasje på Ambassador
var invadert av Kennedys valgarbeidere.
Journalistene kom og gikk, Bob gjorde intervjuer...
- Hvordan ser det ut sør i delstaten? - Det er en vanskelig situasjon.
Det er ikke som for åtte, ti eller tolv år siden.
Kanskje vet vi ikke noe sikkert før i morgen,
men elektronikken deres vet jo mer enn vi politikere gjør.
Så jeg vet ikke mye mer enn det som rapporteres i nyhetsprogrammene.
- Eller nyhetssendningene. - "Nyhetsprogram" går også bra.
Det var slutten for valgkampen.
Ok.
Da jeg fikk vite at Bobbys valghovedkontor skulle være på Ambassador Hotel,
forventet jeg ikke å få treffe ham.
Jeg var glad bare for å få være i samme hus som ham.
Men så bestilte de en buffet til rommet hans.
Vi gjorde den i stand, tok heisen opp og så åpnet de.
Og der var han. Han snudde seg: "Kom inn, gutter."
Jeg ble alldeles betatt.
Så håndhilste han med to hender.
Jeg følte meg så amerikansk. Like amerikansk som alle andre der inne.
Jeg var stolt da jeg gikk derfra.
Da jeg traff ham på rommet, hadde ikke resultatene kommet ennå.
Han gav et ganske muntert inntrykk.
Han drev ikke med forutsigelser.
Bare: "Nå skjer det." Det var den der irske fatalismen.
RFK! RFK!
Hele kvelden har det bare vært noen få prosent mellom McCarthy og Kennedy.
Vi vil ha Gene!
Men hittil har McCarthys ledelse holdt seg.
De seneste resultatene kunngjøres nå på McCarthys hovedkvarter.
Med 126 037 stemmer, 43 % for McCarthy.
McCarthy leder fortsatt.
Vi vil ha Gene! Vi vil ha Gene!
Vi vil ha Bobby! Vi vil ha Bobby!
Etter flere timer fikk Bob beskjed om at valglokalene hadde stengt i Watts,
i de afroamerikanske og latino-områdene.
De sendte ut folk for å finne ut hvorfor, og de fikk vite at de hadde stengt
fordi 100 % av velgene allerede hadde stemt.
Alle stemmeberettigede hadde stemt. Det hadde aldri skjedd før i noe valg.
Det endelige resultatet er 48 % for Kennedy og 41 % for McCarthy.
Jeg var sammen med ham i suiten og han fleipet:
"Du har skuffet meg, John.
Valgdeltagelsen var høyere blant meksikansk-amerikanere enn blant svarte."
Så sa han: "Jeg skal gå ned og tale, så kommer jeg opp igjen."
Det siste han sa til meg var: "Var maten god?"
Altså...
"Var maten god?"
Senatoren ville ha med meg opp i talerstolen.
Senator Kennedy er nå på vei til ballsalen,
hvor han skal holde tale foran valgarbeiderne sine.
Her kommer han inn til folkets jubel.
Vi vil ha Bobby!
Folk var euforiske.
Vi var begeistret, for nå var vi ganske sikre på at han ville bli president.
Vi vil ha Bobby! Vi vil ha Bobby!
Det var en optimistisk stemning.
Alt man drømte om kunne nå bli virkelighet.
Vi vil ha Bobby! Vi vil ha Bobby!
Tusen takk.
Men da vi kom opp i talerstolen...
...lurte jeg på hvor vaktene var.
Han hadde bare en livvakt som fulgte med ham.
Hører dere meg?
Men jeg sa ingenting...
- Hører dere meg i den her? - Ja!
...for stemningens skyld.
Jeg vil takke alle dere som er her...
Jeg vil takke min hund Freckles som har blitt baksnakket i valgkampen.
Som Roosevelt sa: "De kan si hva de vil om meg,
men om de gir seg på hunden min..."
Jeg går ikke i prioritert rekkefølge, men jeg vil også takke min kone Ethel.
Jeg vil også takke alle mine venner...
...blant de svarte velgerne...
...og alle meksikansk-amerikanere som har gitt meg så stor støtte.
Og Dolores Huerta, en gammel venn som er engasjert i fagforeninger.
Vi var inne i en så dyster periode for USA,
og så kom det noen som faktisk fremstod som en frelser,
spesielt for arbeiderklassen,
og som var en sterk leder og visjonær.
Jeg vil også utnytte muligheten til å takke Paul Schrade.
Jeg er takknemlig for hans innsats for Californias arbeidere.
Det var en så fin stund.
Det var mange ungdommer der som jublet, gråt og sang.
Det er nå klart at vi faktisk kan samarbeide,
og at tross alt som nå har pågått i tre år,
med splittelser, vold og skuffelser,
og konflikter mellom svarte og hvite, fattige og rike,
unge og gamle, og med Vietnamkrigen,
så kan vi samarbeide, for vi er et fremstående og medmenneskelig land.
Det blir grunnlaget for min valgkamp de nærmeste månedene.
Jeg vil takke alle som har arbeidet på lokalt nivå,
som har fått folk til å stemme og gjort en så viktig innsats.
Jeg har selv administrert en valgkamp, og vet hvor mye engasjement det krever.
Nå går vi mot seier i Chicago også. Tusen takk.
Etter talen gikk jeg ut gjennom serveringsgangen,
og Bob ble ført ut bakveien.
Tanken var at jeg skulle ta med senatoren til ballsalen etter talen.
Vi hadde et mariachiband som ventet på ham der.
Men da han forlot talerstolen sa de: "Kom ut på kjøkkenet, senator."
En medarbeider tok meg i armen og sa: "Skulle dere ikke gå ut i ballsalen?"
"Jo, men de førte ham til kjøkkenet."
Så klarte jeg ikke å få tak i ham.
Han forlater nå ballsalen med sin kone Ethel.
En liten oppgave gjenstår før Chicago.
Han skal til New York og ta fatt på spørsmål fra 123 delegater.
De gikk ned trappen bak scenen,
og jeg stod ute på kjøkkenet.
Bob kom inn gjennom døren.
Jeg gikk bak ham mens han håndhilste på kjøkkenpersonalet.
Bobby gikk gjennom kjøkkenet og tok folk i hånden.
Jeg sa til meg selv: "Strekk deg nå slik at du får ta ham i hånden."
Jeg kjente hans faste håndtrykk og slapp taket. Så hørte jeg en lyd.
Bobby snudde seg denne veien, og jeg hørte smell.
Jeg trodde at det var fyrverkeri.
Det smatret...
Det gnistret bare...
Jeg begynte å skjelve voldsomt og falt til gulvet.
Senator Kennedy har... Senator Kennedy har blitt skutt! Er det mulig?
Herregud.
Han ligger på gulvet.
Han lå på gulvet, og jeg trodde jeg kunne forsøke å hjelpe ham opp.
Men da jeg kom frem forstod jeg at han ikke kunne reise seg.
Jeg satte meg på huk og prøvde å holde hodet hans opp fra det kalde betonggulvet.
Jeg trodde at han bare hadde besvimt.
Da jeg satte hånden mot nakken hans, kjente jeg blodet.
Jeg trodde ikke at det var sant.
Så kom jeg på at jeg hadde bønnekjedet.
Jeg tok opp bønnekjedet fra lomma og tvinnet det rundt tommelen hans.
Deretter så jeg at han beveget på leppene, så jeg førte øret til munnen hans.
Han sa klart og tydelig: "Er alle andre uskadd?"
Finnes det en lege her?
Om det finnes en lege her, ta ham hit øyeblikkelig!
Vi ber alle andre om å holde seg unna.
Kan en lege komme hit?
Kennedy har blitt skutt.
Han ligger nede med lukkede øyne. Det er blod på gulvet.
Her kommer Ethel Kennedy.
Rafer Johnson holder fast mannen som tydeligvis er gjerningspersonen.
Han holder fortsatt i pistolen. Den er retttet mot der jeg står.
Jeg håper at de kan ta den fra ham.
Vær forsiktige! Ta pistolen!
Han holder krampeaktig i den.
Vri opp tommelen!
Brekk tommelen, om dere må!
Vri opp tommelen! Hold ham fast!
Hold ham fast!
Vi vil ikke ha en ny Oswald.
Hold ham der. Vi vil ikke ha en ny Oswald.
Politiet.
- Jeg ringer fra Ambassador. Hører du meg? - Ja, jeg hører deg.
Det er en nødsituasjon. De behøver politi på kjøkkenet umiddelbart.
- Hva slags nødsituasjon? - Jeg vet bare at det er en nødsituasjon.
- Vi har en Kennedy her i kveld. - Unnskyld?
- Mr Kennedy er her. - Og så?
Jeg vet ikke hva som har skjedd. Skal jeg høre etter?
- Gjerne. - Vent.
- Jeg tror at noen har blitt skutt. - Typisk...
- Skal jeg forsøke likevel...? - Ja, ma'am.
Jeg husker tydelig at jeg så ned...
...og så Robert Kennedys øyne.
Det så ut som han forstod.
Han forstod hva som hadde skjedd.
Personen som ble skutt på Wilshire Boulevard 3400 er senator Kennedy,
og en mistenkt er pågrepet.
Vi har pågrepet den mistenkte. Vi vet ikke hvem han er.
En ukjent overfallsmann...
Den mistenkte er fortsatt ikke identifisert.
Han nekter å ytre seg, men behersker og forstår engelsk.
Han ble fengslet i Los Angeles.
Han ble overmannet og overlatt til politiet.
Da de kom ut med ham fra hotellet...
...hersket det visstnok lynsjestemning, men politiet klarte å få ham inn i bilen.
Pressen får også holde seg unna. Kan alle vennligst holde seg unna?
Vi har sperret av hotellet. Ingen slippes inn eller ut.
Vi har våpenet, en finkalibret pistol.
Og vi har navn på fire personer som har blitt skadet.
Hvor var du da skuddene falt?
Jeg var like bak senatoren. Det var tre, fire personer mellom oss
da jeg hørte smatrende skudd.
Hva skjedde?
Alle var i salen for å høre på talen.
Men det var for varmt, så jeg gikk ut på terrassen.
Plutseligt hørte jeg smell. Jeg syntes det hørtes ut som åtte skudd,
men alle sier at det var færre, så jeg tok vel feil.
Han må ha skutt i så rask rekkefølge som han bare kunne.
Om det var to skyttere forklarer det mengden av skudd.
En jente kom løpende ned trappen og skrek:
"Vi har skutt ham! Vi har skutt ham!"
- "Hvem har dere skutt?" - "Vi har skutt senator Kennedy."
Jeg husker nøyaktig hvordan hun så ut. Hun hadde hvit kjole med store prikker.
Hun hadde lys hud og mørkt hår, og hun hadde svarte sko.
Hun hadde en mann med seg. Han var i 23-årsalderen og meksikansk-amerikaner.
En av de menn som har reist med senator Kennedy,
og hjulpet til i valgkampen er Charles Evers.
Hans bror Medgar Evers ble drept for fem år siden,
i Jackson i Mississippi, der han var representant for NAACP.
Charles Evers var på vei inn i bankettsalen da han hørte skuddene.
Senator Kennedy hadde samme innstilling som både hans og min bror hadde,
at vi må forandre landet vårt og gjøre det til et land for alle borgere.
Men USA er ikke klar for det. Om man engasjerer seg i det,
så risikerer man å bli drept, uansett hudfarge.
Jeg står her med dr. Ross Miller.
Han er kirurg i Los Angeles
og en av de første som kom til senator Kennedys unnsetning.
Faren min var på Ambassador Hotel.
Han var en av de første legene på plass.
Det var mye blod og han hadde hodeskader.
Det var vanskelig å bedømme hvor omfattende de var.
Han sa: "Jeg undersøkte ham og sørget for at han lå bekvemt.
Det var ikke mer jeg kunne gjøre."
- Var han ved bevissthet? - Nei.
GOOD SAMARITAN-SYKEHUSET 5. JUNI 1968
Gjør plass for legen.
Her kommer senatorens pressesekretær, Frank Mankiewicz.
Seks nevrokirurger...
- ...skal begynne å operere... - Høyere!
...senator Kennedy om fem, ti minutter.
Han puster uten hjelp og hans hjerte slår som det skal...
...men han er bevisstløs,
og legene beskriver tilstanden som meget kritisk.
Operasjonen forventes å ta mellom 45 minutter og en time.
Mrs Kennedy er hos senatoren.
Frank Mankiewicz har nylig kommet til presserommet,
med informasjon om at senator Ted Kennedy også var på plass.
Senator Robert Francis Kennedy...
...døde klokken 01.44 i dag...
...den 6. juni 1968.
Jeg ble operert. Jeg våknet med bandasje rundt hodet.
Da vennene mine fortalte den tragiske nyheten at Robert Kennedy var død...
...så vendte jeg meg bare bort fra dem.
Et presseområde ble opprettet på flyplassen i Los Angeles,
der vi så Kennedy-klanen gå om bord på flyet med kisten
for så å lette.
Jeg leste inn rapporten min i diktafon.
Jeg begynte å diktere da flyet krenget østover, og jeg gråt.
Da flyet krenget østover visste jeg at det var over.
Jeg dro neste morgen. Jeg tror at jeg gråt hele veien...
...fra Los Angeles til Atlanta.
Det var juni, men man så fortsatt snøen i fjellene.
Og...
...jeg spurte meg selv gang på gang:
"Hva skjer med USA?"
Først Martin Luther King Jr, og to måneder senere Bobby...
Beklager.
Det ble for mye.
NEW YORK 8. JUNI 1968
Jack Kennedy ble drept, Martin King ble drept,
Malcolm X ble drept...
Det var som...
Det lignet en skytebane mer enn en sivilisasjon.
Broren min trenger ikke å fremstilles som et ideal.
Bare å bli husket som en god og hederlig mann...
...som så feil og prøvde å gjøre noe med dem.
Som så lidelse og prøvde å lindre den.
Som så krig og prøvde å stoppe den.
Etter seremonien i St. Patrick's Cathedral...
...skal senatorens kiste føres fra New York til Washington med tog.
Jeg var med på toget. Det var forferdelig.
Det var...
...som å miste et familiemedlem.
Vi gikk frem og tilbake på toget, og fra New Jersey et sted, kanskje i Newark...
...så begynte vi å se dem.
Det stod mennesker langs sporet.
De hang i takbjelkene.
Ingen kunne ha forutsett...
...hvordan landet ville reagere.
De som var med på toget ble grepet av allmennhetens deltagelse.
Av menneskene der ute som utgjorde...
...den virkelige valgkampen.
FARVEL, BOBBY
Da vi nærmet oss Washington,
ville jeg ikke at toget skulle stoppe, men jeg visste at det var nødvendig.
Jeg ville bare fortsette, men vi måtte jo begrave ham.
Her kommer det. Her kommer toget.
Det glir langsomt inn til slutt.
Dere hører kanskje klokken ringe.
Dette er kolleger til John og Robert Kennedy.
Hvordan går det med mrs Kennedy?
Hun så ut til å klare seg forbausende bra.
Hun pratet med hver og en av oss som har kjent henne og senatoren gjennom årene.
Hun hadde noe å si til alle
om den siste gangen som de hadde møttes.
Det er imponerende med tanke på hva hun har gått gjennom de siste dagene.
Det sluttet med at han fikk sin siste hvile inntil broren sin...
...på Arlington-kirkegården.
Han etterlot et stort tomrom etter seg,
og spørsmål om Demokratenes og landets fremtid.
Det passer ikke nå å hoppe av fra politikken.
Nå gjelder det å ta over fakkelen,
og bære videre og virke for de prinsippene
som Robert Kennedy stod for.
I denne midlertidige rettssal i kapellet i Los Angeles-fengselet
ble 24-årige Sirhan Bishara Sirhan stilt for retten for mordet på Robert Kennedy.
Jeg vil at han skal få en så rettferdig rettssak som mulig.
Han er et menneske i knipe.
Tekst: Morten Fiskvik